VESNICE
Čí dech budu poslouchat, abych mohl spát?
Koho se budu držet za ruku, abych mohl chodit?
Ve chvílích, jako je tato, ptejme se sami sebe:
Bylo to správné rozhodnutí, usadit se zde?
Děkujeme za čas, jenž nám byl dopřán.
Jaké to představení upoutalo tolik vaši pozornost?
Měl bych to nosit v kapse, lépe by se mi učilo.
Kdo to sem přinesl?
- Tos byl ty, Philipe? - Ne, pane Walkere.
Důkladně jsem to prohlédla.
Mělo to ukroucenou hlavu a bylo to stažené z kůže.
- Ano, ano. - Někdo ho zabil.
A kdo to učinil? Kdo spáchal ten ohavný čin?
- Byli to Ti, o nichž se nemluví. - Podívejme se.
A teď mi pověz, proč tě napadlo právě tohle?
Žerou maso.
A mají velké drápy.
Děti,
Ti, o nichž se nemluví, nenarušili naše hranice již dlouhá léta.
My nikdy nechodíme do jejich lesů a oni nepřicházejí do našeho údolí.
Je příměří. Neohrožujeme je.
Tak proč by to dělali?
Přátelé, a také nesmíme zapomenout na Let ptáků.
Vloni jsme ho výjimečně nepořádali, a mně tolik chybělo!
A vaše žena si přála vidět děti oblečené do peří.
Moc se mi to líbí.
V této věci se raději zdržím slova,
dnešnímu jednání předsedá August Nicholson.
Jeden mladík žádá o promluvu se staršími.
Dobrá, nechť předstoupí.
Alice.
Buď zdráv, Lucie.
Moje matka nemá ponětí, proč jsem vás tu dnes navštívil.
Nedala mi souhlas, ani jsem se s ní nijak neradil.
Tíží mě skon Daniela Nicholsona na nemoc i mnohé další události.
Žádám o svolení vstoupit do zakázaného lesa
a putovat do nejbližšího města.
Získám tam nové léky a vrátím se zpět.
Co se týká Těch, o nichž se nemluví,
jsem si jist, že mě nechají projít.
Tvorové vnímají city a strach.
Poznají, že mám čisté úmysly a nebojím se.
Konec.
Jak tě to mohlo napadnout?
Řekni přece něco.
Finton Coin je ve věži. Slíbil jsem, že za ním přijdu.
Myslel jsi někdy na město, Fintone?
Na město? A proč?
Jsou to zkažená místa, kde žijí zkažení lidé, toť vše.
Děkuji ti, Lucie.
Jsi přítel.
Doufám, že tě nikdo neviděl.
Podle všeho to vypadá, že je zde jakási šelma jistého druhu.
Velmi pravděpodobně je to kojot. Nebo vlk.
Zabil a odstranil kožešinu, ale maso ponechal na kořisti,
což může být známkou toho, že to zvíře trpí šílenstvím.
Příští dva týdny se proto před ním musíme mít na pozoru.
Ostražitě hlídejme naše děti, které si hrají na kopcích.
A co se týče vašich dohadů,
jsme přesvědčeni, že hranice nebyly narušeny.
Ti, o nichž se nemluví, jsou mnohem větší tvorové než kojoti.
Kdyby přišli, věděli bychom to.
Ta věc s tím kojotem je strašlivá, že ano, tatínku?
- Nemáš se čeho bát, Kitty. - Vás to netrápí?
Jistě to už brzy skončí.
- Můžeme tedy mluvit o něčem jiném? - To by se mi ulevilo.
Jsem zamilovaná!
Žádám vás o svolení vdát se, tatínku!
Takovéhle věci by se měly dít řádným způsobem.
Teď by měl onen mladík například stát vedle tebe.
- Kdepak ten hoch tedy je? - Ještě jsem s ním o tom nemluvila!
Ten mladík o tvých úmyslech ještě nic neví?
Je velmi plachý.
Chtěla jsem mu to říct, tatínku, ale ne bez Vašeho požehnání.
Je to Lucius Hunt.
- Lucius? - Máte k němu výhrady?
- Ne. Nedávno jsem o něm přemýšlel. - Není jako ostatní hoši, tatínku!
Není to vtipálek ani darmošlap!
Ne, to zcela jistě není.
Mám tedy Vaše požehnání?
Ale něco pro mě udělej.
Nikomu o své dychtivosti neříkej, dokud o tom všem nepromluvíš s ním.
Dobré odpoledne, Lucie.
Chtěla jsem ti něco říct.
Miluji tě, Lucie.
Miluji tě tak, jako je den dlouhý, víc než slunce a měsíc dohromady.
A pokud cítíš totéž, neměli bychom to už déle skrývat!
Láska, to je dar! Měli bychom být vděční!
A svou lásku vykřičet do světa z plných plic!
Děkuji ti. Děkuji ti!
Dítě. Spi. Klidně lež.
Život je dlouhý. Láska též.
Své štěstí objevíš. Neboj. Uvidíš...
Přijde čas se rozhlédnout. Všechny stíny odejdou.
Vánek stromům hladí tvář.
Květů lásky se dočkáš...
Často se ptám, jestli jste s mým synem byli přátelé proto,
že jste oba skoupí na slovo.
Jsi velmi laskav.
Snad omluvíš mé způsoby, už mnoho nocí jsem nespal.
Jde ti to báječně, Jamisone.
Vydrž ještě chviličku, ano? Seber přece odvahu.
Necukej sebou tak. Zničíš mi košili.
Když heknu, oni heknou taky. Než zaútočí, napodobí mě.
To chce kuráž, chlape! To je povídačka, žádná pravda.
Nekymácej se. Stůj pořádně.
Vždyť víš, cítí tě jako pes.
Promiňte, pane Nicholsone?
Před žalem můžeš utíkat tak jako my.
Ale žal si tě najde.
Vyčenichá tě.
Já nevěděl, že umíš tak rychle utíkat.
Pořád jen utíkáme a čekáme.
Noah zasluhuje potrestání. Už zase tloukl Josepha klackem.
Noahu Percy!
Přestaň tady dělat povyk.
Máš potíže, to víš.
- Nebít, nikoho. - Musím tě zavřít na hanbu.
To budu, budu moc naštvaný.
- Co když se domluvíme? - Jo. Báječný nápad.
Bude moudré uchovat dohodu v tajnosti. Dokážeš to?
Budu mlčet jako hrob.
Nezavřu tě na hanbu, pokud mi odpřísáhneš,
že už nikdy nebudeš nikoho bít.
Nebít. Nikoho nebít.
Jsme domluveni.
Asi bychom se tam neměli hned teď vracet.
Co uděláme s ušetřeným časem?
- Můžeme si dát závod. - Ano.
- Na kopec, k Balvanu oddechu! - Nebudeš podvádět!
Jak můžeš něco takového vůbec říct?
Ihned to odvolej. Nezvonili ve škole?
Ivy, ty podvádíš!
Já vím! Odpusť!
Má sestra hodně plakala.
Ptáš se, jak jsem tě poznala?
Někteří lidé, ale jen hrstka, vydávají barevné světlo.
Slabé, jen opar.
Je to jediné, co v té tmě vidím.
Tatínek to má taky.
Chceš vědět, jakou barvu máš ty? Ale to ti říct nemůžu.
Dáma takové věci neříká. Vždyť ses ani nezeptal.
Běháš jako chlapec.
Děkuji.
Já vím, proč jsi sestru odmítnul.
Když jsem byla mladší, držívals mě při chůzi za ruku.
A najednou jsi přestal.
Jednou jsem ve tvé přítomnosti zakopla a skoro upadla.
Předstírala jsem to, samozřejmě, ale tys mě stejně nechytil.
Někdy to, co chceme, neuděláme, aby ostatní nevěděli, že to chceme.
Co?
Co je to?
Bobule. Překrásný dárek.
Dej pozor. Mají špatnou barvu.
Tahle barva přitahuje Ty, o nichž se nemluví. Musíš je zahrabat.
Plody této barvy nesmíš už nikdy sbírat.
On je vytáhl z kapsy!
Co je? Dýcháš nějak jinak.
Nic takového jsem ještě neviděl.
Teď jsi je neutrhl. Kdes je našel?
Dnes u Balvanu oddechu
dal Noah Percy Ivy Walkerové bobule špatné barvy.
Když jsem se zeptal, kde je našel, protože takové jsem nikdy neviděl,
ukázal na kresbu na Balvanu oddechu.
Jsem přesvědčen, že Noah Percy vstoupil do lesů
a že tak učinil mnohokrát.
Také jsem přesvědčen, že vzhledem k jeho nevinnosti,
mu tvorové v lesích sídlící neublížili.
Já tuším, že mě propustí,
až zjistí, že pro ně nepředstavuji hrozbu.
Promluvíme si o městě, jen tentokrát,
a víc už o něm mluvit nebudeme.
Jednou v úterý odešel tvůj otec na tržiště.
Čtvrt hodiny po deváté ráno.
Po dvou dnech byl nalezen oloupený a nahý ve špinavé řece.
Proč mi říkáte něco tak hrůzného?
Abys znal pravou povahu své touhy.
Netoužím po tom. Mé úmysly odpovídají mým slovům.
Myslím jen na lid této vesnice.
Odpusť mi, ale mám strach o život svého jediného syna.
Já žádná tajemství neskrývám.
Co tím chceš říct?
V každém koutu vesnice je nějaké tajemství.
Vy to necítíte?
- Vy to nevidíte? - Jen proto, abych nepřišla o rozum.
Zlo z minulosti držím stranou, ale nikdy nezapomínám.
Zapomenout pomáhá zlu zrodit se v jiné podobě.
- Dovolte nám to znát. - Ne.
Měli bychom si společně promluvit s Edwardem Walkerem.
- On by snad mohl... - Také něco tají.
Tají své city k Vám.
Někdy neuděláme to, co chceme, ale ostatní vědí,
že to chceme udělat, a proto to neuděláme.
Co to mluvíš za nesmysly?
Nebojte se. Nic se mi nestane.
Občas mi připomínáš hříbě.
Proč si myslíš, že ke mně něco cítí?
Nikdy se Vás nedotkl.
Už nemáš úniku!
Dobrý večer.
Jenom si tu hrajeme s Noahem.
Ten dareba se zase určitě schoval u nás doma.
A to je proti pravidlům!
To dobře ví.
Stalo se něco?
Dnes večer budeme s Kitty pečovat o děti.
Měla bych být s ní. Měj se dobře.
Slyšela jsem rodiče, jak o tobě mluvili.
Vím, žes žádal o svolení k cestě do města.
Je to možná ušlechtilé, ale správné to není.
Tebe nezlobí, že nic nevidíš?
Já vidím svět, Lucie Hunte.
Jenom ne tak jako ty.
A co třeba Noah?
Co když je tam lék, po kterém bude klidnější
a bude se třeba i učit?
Můžeme s tím už přestat? Kroutí se mi z toho žaludek.
Kitty se bude vdávat.
Našla novou lásku v Christopu Craneovi.
Divná volba, říkáš si, že?
Ten se ani neopře na židli, má strach, aby si nezmačkal košili.
Ale působí jako dokonalý, zdvořilý muž
a o mou sestru má vážný zájem.
Myslím, že Kitty je šťastná.
Já jsem také šťastná.
Má starší sestra je velmi zamilovaná.
A já jsem teď připravena uvítat něčí zájem, pokud by někdo chtěl.
A mám tě!
Dojdeš mi pro přikrývku?
Nevidělas Noaha?
Lucie?
Lidičky, rychle do sklepa!
- Oni už jdou. - Zavři dveře.
Zavři ty dveře!
Pojď dovnitř!
Všichni dovnitř!
- Oni jdou. Pojď dovnitř! - Hlavně zavři ty dveře!
- Lucius je ještě venku. - Už jdou.
Určitě se někde schoval. Prosím tě, zavři ty dveře!
Přijde se ujistit, že jsme v bezpečí.
Ivy, prosím tě!
- Prosím tě. - Ne.
Nepouštěj je dovnitř.
Pojď dovnitř.
Podle známek, jež jsme nalezli dnes ráno na našich domech,
soudím, že nás chtěli varovat.
Chovali se, jako by byli ohroženi.
Tvorové nás nikdy nenapadali bez příčiny.
Zná snad někdo z vás příčinu, proč by se tyto události mohly dít?
Kdo napsal tento vzkaz?
Čtěte prosím, aby všichni slyšeli.
To všechno jsem zavinil já.
Před dvěma dny jsem překročil zakázanou hranici
Covingtonského lesa
a spatřili mě tam Ti, o nichž se nemluví.
Hluboce lituji.
Zostudil jsem sebe i svou rodinu.
Modlím se, aby mé činy nepřinesly další bolest.
S lítostí Lucius Hunt.
Má potíže?
Netrap se.
Nepoznal jsem nikoho, kdo by byl statečný jako ty.
Pokorně děkujeme za čas, jenž nám byl dán.
Měla jsem starší sestru.
Paní Clacková, vy snad máte tajemství.
Víš, Kitty mi ji moc připomíná.
Jaká byla?
Hubatá.
Pořád jsme se hádaly.
A jak se jmenovala?
Proč nepřišla do Covingtonského lesa?
Sestra se nedožila třiadvacátých narozenin.
Několik mužů ji zbavilo života v jedné uličce poblíž našeho domu.
Povstaňte!
Nebude mi ale takhle pořád mačkat košili, že ne?
Skutečně požehnaný a velmi radostný den.
Vskutku mimořádný a překrásný obřad.
Skvostný.
Viděla jsem, že jste si několikrát utíral rukou oči.
To je musel podráždit nějaký prach.
Pane Walkere!
Jsou ve vesnici. Zanechali varování.
Chtějí, abychom odešli.
To není možné.
Jeden nás viděl.
Potom se to ztratilo ve tmě.
Víte to jistě?
Držte se poblíž Ivy, chlapci.
Bude vám vyprávět něco veselého, brzy se rozesmějete.
Půjdeme společně.
Dobytek je mrtvý a stažený.
Kůže a peří zmizely.
Na dveřích, které byly otevřené, jsou stopy.
Jsou vysoko.
Kojoti by tak vysoko nedosáhli.
Starší chystají na zítřek vyšetřování.
Budou vyslechnuti všichni obyvatelé vesnice.
Chtějí vědět, jak byla narušena hranice?
Ano.
Venku je chladno. Běž dovnitř.
Proč sedíš tady na zápraží?
Není tu bezpečno.
Jsou i jiná zápraží.
Považuješ mě za příliš rozpustilou?
Ráda dělám chlapecké věci.
Třeba tu hru, co hrají na pařezu. Otočí se zády k lesu
a zkoušejí, jak dlouho vydrží, než se začnou bát.
Je to vzrušující.
Ty prý držíš rekord.
Nikdo tě už nepřekoná, říká se.
Jen takové dětské hry.
Jakto, že jsi tak statečný a my ostatní tak ustrašení?
Nebojím se toho, co se stane.
Dělám to, co se musí.
- Jak jsi věděla, že tu jsem? - Viděla jsem tě z okna.
Ne, neřeknu ti, jakou máš barvu.
Nevyptávej se.
Až se vezmeme, budeš se mnou tančit?
Tanec se mi velmi zalíbil.
Proč neřekneš, co se ti honí hlavou?
A proč ty to musíš každému vykládat?
Proč to chceš řídit? Na to jsem tu já.
Až budu chtít tančit, požádám tě o tanec.
Až budu chtít promluvit, otevřu ústa a promluvím.
Každý mě jenom souží, abych mluvil víc.
Proč? K čemu je dobré říkat,
že od chvíle, kdy se probudím, myslím jen na tebe?
Že někdy se mi pletou myšlenky a nemohu řádně pracovat?
Že se bojím jen tehdy, když si představím,
že by se ti něco zlého mohlo stát?
Proto jsem na tomto zápraží, Ivy Walkerová.
Bojím se o tvé bezpečí víc než o ostatní.
A věř mi, že na naší svatbě s tebou tančit budu.
Před svatebním obřadem jsem byla ve skladu zásob pro jídlo dvakrát.
A dobytek byl v té době ještě nedotčený?
Ano, paní Huntová. Vše bylo, jak být má.
Děkujeme, Beatrice.
Když dovolíte...
Je to pravda o Luciovi a Ivy?
Povídá se to už po celé vesnici.
Dnes časně ráno jsme byli informováni o jejich úmyslech.
Je úžasné sledovat, které dva lidi se láska rozhodne spojit.
Žádnými pravidly se neřídí.
Kitty, chtěla jsem ti to říct první.
Nechci ti působit bolest, jakoukoli.
Miluji tě.
Kdyby sis o Luciovi myslela něco zlého, nepřipustila bych to.
Obětovat jednu lásku kvůli lásce jiné, to není správné.
Nemůžeš udělat nic, co by zničilo mou lásku k tobě.
Také tě velice miluji.
Bůh žehnej vašemu soužití.
Stalo se něco?
To kvůli Ivy a mně?
Vím, že ji máš velmi rád.
A že ona má ráda tebe.
Láska má různé podoby.
Noahu? Přijdeš pozdě do modlitebny.
Chceš, aby tě tam otec doprovodil?
Špatná barva.
Mámo.
- Dovolte, prosím. - Co se děje?
Stala se nehoda.
Noah Percy přišel se zakrváceným oděvem i rukama.
Krev ale není jeho. Pořád nechce říct, komu patří.
Bože na nebesích.
Ivy!
Je tady někdo zraněný?
Je v tomto domě někdo zraněn?
Je tam někdo?
Je v tomto domě někdo zraněn?
...22, 23, 24...
...31, 32, 33...
Lucie?
Lucie Hante? Odpověz mi, slyšíš? Okamžitě!
Pane Walkere!
Tatínku, nevidím jeho barvu!
Ivy, pojď pryč! Odveďte ji!
Utrpěl mnoho ran.
Každým okamžikem může zemřít.
Věnujte mu své modlitby a účastné myšlenky.
Uslyší vás.
Přestaň!
Jsem zamilovaná.
Já vím.
On miluje mě.
Já vím.
Jestli zemře, celý můj život odejde s ním.
Žádám vás o svolení vydat se do Covingtonského lesa,
odejít do města a získat tam lék,
jenž by zachránil
Lucia Hunta.
Jste můj otec.
Ve všem Vás poslechnu.
A podřídím se Vám.
Snažil jsem se mu uzavřít rány. Je v nich však infekce.
Co by mu mohlo pomoci?
Zbyly jen modlitby.
Kdyby nebyla omezení, co by pomohlo?
Na co se ptáte?
Je něco, co by tomu chlapci mohlo nějak pomoci?
Prosím Vás, Viktore, odpověděl byste laskavě na mou otázku?
Pokud zkrotíme infekci, mohl by snad přežít.
Musím promluvit.
Máte neklidného ducha.
Vím, na co právě teď myslíte.
Na to, že se vydáte do města.
Řekněte, že se mýlím.
Složil jste přísahu, Edwarde, jako všichni, že se tam nevrátíte.
Je to bolestná úmluva,
ale bez oběti nemůže přijít dobro, to jsou Vaše vlastní slova.
Nesmíte porušit přísahu, je posvátná.
Ale to, co se stalo Luciovi, je odporný zločin.
Ale vy jste přísahal.
Vy i ostatní stařešinové, posloucháte mě?
Složil jste přísahu.
Když mi řekli, že mé dceři selhal zrak
a že bude navěky slepá, právě jsem seděl v tomto křesle.
A cítil jsem hanbu.
Víš něco o svém dědečkovi?
Byl nejbohatším člověkem ve městě?
Ano, to byl, a měl takový dar.
Když dostal jeden dolar, do dvou týdnů z něj udělal pět.
Ty peníze neznáš, do našeho života nepatří.
Peníze mohou být zlá věc.
Lidem z nich černají srdce. Srdce jinak dobrých lidí.
Otec to ale neuměl vidět.
Měl mnoho darů, ale byl špatným soudcem lidské povahy.
Tvůj dědeček byl dobrý člověk,
smál se tak, že jej slyšeli o tři domy dál,
držíval mě za ruku jako já tebe.
Učil mě být silným a ukázal mi lásku.
A řekl mi: "Buď vůdcem, když jiní jen následují."
Tvůj dědeček zemřel ve spánku.
Kdosi mu přiložil pušku k hlavě a vystřelil.
Říkám ti to, abys dokázala pochopit důvody některých mých činů.
A také činů ostatních.
Jsi silná žena, Ivy. Vedeš a druzí tě následují.
Vidíš světlo i v té nejhlubší tmě.
Důvěřuji ti.
Věřím ti nejvíce ze všech.
Děkuji vám, otče.
Ivy, víš vůbec, kde jsi?
U staré chaty, jež se nesmí užívat.
- Ivy? - Ano, otče?
Snaž se, pokud možno, nekřičet.
Cože?
Odcházím, abych ti opatřila lék.
Nemohl jsem jen tak odejít.
Co se děje?
Ivy žádá,
zda by mohla jít do města. Pro léky.
Christop.
Nemáš se čeho bát!
Máme kouzelné kameny. Ty nás ochrání.
Proč jsme ale o těch kamenech nic neslyšeli už dříve?
Christope, prosím tě. Neopouštěj nás.
Není čeho se bát.
Proč máš tedy plášť bezpečné barvy?
Zapálíme pochodně. Budeme v bezpečí.
Je to zakázané.
Christope!
Ivy, v tomto lese něco je. Vnitřnosti se mi kroutí.
Budeš v bezpečí.
Oni ti neublíží, protože nevidíš.
Slitují se nad tebou, jako se slitovali nad Noahem,
když se odvážil do lesů.
Mě ale zabijí, Ivy.
Nemohu zůstat.
Vyznáš se v lese lépe než většina chlapců. To ti řekne každý.
Je to jen mé břímě, Fintone.
- Můžeš jít. - Pojď se mnou.
Snaž se, pokud možno, nekřičet.
Něco tu divně páchne.
Je to před tebou.
Co to je?
To se nedá slovy popsat. Už jenom pár kroků.
- Ti, o nichž se nemluví! - Neboj se.
Je to jen komedie.
Nemusíš se ničeho bát.
Kdysi se mluvilo o tvorech v těchto lesích.
Bylo to v jedné učebnici, podle níž jsem učil ve městě.
Ty výkřiky z hloubi lesa?
To jsme dělali my.
Ten obřad s masem?
Přinášeli jsme ho my. Vždy byl k tomu určen jeden stařešina.
A poplachy? Také jen komedie?
Nechtěli jsme, aby kdokoli z vás chodil do města, Ivy.
A co ta zvířata? Stažená z kůže?
- To bylo také jenom dílo stařešinů? - Zřejmě to udělal někdo ze starších.
Už se to víckrát nestane.
Ve vesnici není člověka, jenž by někoho blízkého neztratil,
jenž by nepocítil ztrátu tak hlubokou,
že by pochyboval o samotné ceně života.
Přál jsem si, aby ses toto tajemství nikdy nedozvěděla.
Odpusť nám naše hloupé lži, Ivy. Nechtěli jsme nikomu ublížit.
Je mi Vás líto, tatínku.
I všech starších.
Na tomto papíru je složení léku. Ve městě je běžně k dostání.
Budeš mít dva průvodce. Jděte podél proudu potoka.
Asi tak za půl dne chůze se dostanete na skrytou cestu.
Zde průvodci zůstanou, ale ty půjdeš dál.
Sama půjdeš po té cestě a vyjdeš z Covingtonského lesa.
Nikomu ve městě nesmíš vykládat, kde žijeme.
Pak se rychle vrátíš.
Já s tebou nemohu jít.
Dala jsi tomu hochovi své srdce.
Teď je v nouzi.
Jsi připravena nést toto břímě,
jež je tvoje a jenom, jenom tvoje?
Chystám pro Lucia čisté obvazy. Potřebuje je.
Alice, poslal jsem pro pomoc.
Vyslal jsem Ivy do města.
To nesmíte.
Víc už Vám nemohu dát.
Souhlasím.
- Co jste to udělal? - Stal se obětí zločinu.
Řekli jsme si, že se tam nikdo nevrátí. Nikdy!
Ale proč jsme odtamtud odešli?
Nezapomínejme, že to bylo v naději něčeho dobrého a správného.
Neměl byste rozhodovat bez nás.
- Zašel jste příliš daleko! - Jsem vinen, Roberte!
Rozhodoval jsem svým srdcem! Nemohu se bez ospravedlnění podívat
někomu do očí a vidět totéž, co vidím v očích Augustových!
Je to tak bolestné, že to nemohu unést!
Ohrozil jste všechno, co jsme tu stvořili.
Kdo by asi tak pokračoval na tomto místě, v tomto životě?
Chystáte se žít navěky?
Jenom v nich leží naše budoucnost.
Jenom v Ivy a Luciovi může náš život dále pokračovat!
Ano, riskoval jsem!
A doufám jen, že pro správnou věc budu vždy schopen riskovat všechno!
Když toto rozhodnutí neučiníme,
už nikdy se nebudeme moct považovat za nevinné.
A právě nevinnost jsme tu koneckonců chránili.
Té se však nehodlám vzdát!
Jen ať jde.
Když konec, tak konec.
Můžeme směřovat k naději, to je na tomto místě krásné.
Před žalem nesmíme utíkat.
Můj bratr byl zavražděn ve městě, moje rodina zemřela tady.
Zármutek patří k životu, to už víme.
Ivy míří za nadějí, ať tedy jde.
Stojí-li za to žít na tomto místě, Ivy dosáhne úspěchu.
Ale jak jste ji tam mohl vyslat?
Je slepá.
Je mnohem zdatnější než většina vesničanů.
A provází ji láska.
Vždyť svět se točí pro lásku.
A pokleká před ní s úctou.
Přijde čas se rozhlédnout.
Všechny stíny odejdou.
Vánek stromům hladí tvář. Květů lásky se dočkáš...
Dítě. Spi. Klidně lež. Život je dlouhý. Láska též.
Kdysi se mluvilo o tvorech v těchto lesích.
Bylo to v jedné učebnici, podle níž jsem učil ve městě.
Není to skutečné.
Noahu?
Panebože! Co to je?
- Co to je? - Kde je?
Našel převleky, schované pod podlahou.
Bože.
Ta zvířata.
Má velmi silnou vůli k životu.
Asi tak za půl dne chůze se dostanete na skrytou cestu.
Sama půjdeš po té cestě a vyjdeš z Covingtonského lesa.
Nikomu ve městě nesmíš vykládat, kde žijeme.
Pak se rychle vrátíš.
Má sestra se nedožila třiadvacátých narozenin.
Parta chlapů ji znásilnila a zabila.
Pak ji nacpali do popelnice, tři bloky od našeho bytu.
Můj bratr dělal v centru na pohotovosti.
Přišel tam feťák, že má zlomená žebra.
Bratr ho chtěl ošetřit.
On ale vytáhl z kapsy zbraň
a mého bratra střelil rovnou do levého oka.
Můj manžel Michael odešel ráno ve čtvrt na deset do supermarketu.
Našli ho za tři dny bez peněz a bez šatů v řece.
Mého otce zastřelil jeho společník a potom se oběsil u něj v šatníku.
Pohádali se o peníze.
Jsem profesor.
Přednáším americké dějiny na Pensylvánské univerzitě.
Mám takový nápad. A rád bych se s vámi poradil.
Sedmadvacátá míle. Je tu nějaká holka.
WALKER - PŘÍRODNÍ REZERVACE
Tam je vstup zakázanej.
Vraťte se, prosím, zpátky do vozu.
Co to bylo za zvuk?
Co tady děláte? Jak jste se sem dostala?
Vy jste z města?
Vy jste odkud?
Z lesa.
Vy jste přišla z lesa?
Odtamtud?
Můžete mi pomoct?
Musím najít doktora medicíny. Potřebuji léky a spěchá to.
Koukněte, slečno.
Spíš bych Vás měl asi...
Je někdo raněnej?
Prosím Vás, pane, chvátejme.
- A vy tam jako žijete? - Ano, pane.
- Jak se jmenujete? - Kevin.
Slyším ve vašem hlase laskavost.
To jsem neočekávala.
Po obvodu chráněný oblasti máme po deseti mílích strážní budky.
Jsou tam připravené léky, kdyby třeba někoho pokousala zvěř.
A to na papíru se tam nachází?
- Musíte tu počkat. - Prosím vás, pane.
Prosím, vezměte si odměnu.
Moment, ale není to ňákej fígl?
Teď vám nerozumím.
Jak se jmenujete?
Ivy. Ivy Elizabeth Walkerová.
Převrácený kamión způsobil zácpu v Lincolnově tunelu.
Dnes bylo nalezeno tělo sedmileté Catheriny Nelsonové.
Byla pohřešována tři dny.
Při výbuchu nálože v koloně zahynulo dalších jedenáct vojáků.
Venku jsou 2 stupně Celsia.
Co ta holka? Volám tě vysílačkou a ty neodpovídáš.
Nějaká parta mladejch. Prej zabloudili.
Něco ti poradím. Nedávej se s nima do řeči.
Jak začneš mluvit, řeknou ti, že nám nějaká firma platí za to,
abychom tam nikoho nepouštěli a nerušili tak hájemství zvěře.
Že jsme proti veřejnosti.
Je to fakt snadná práce, Kevine. Hlídej rezervaci. Nic víc.
Před pár lety psali v novinách, že prej někdo uplatil vládu,
aby přes ten les nevedly žádný letecký trasy.
Tenkrát jsem z toho měl hlavu v pejru.
Tak mi už nedělej problémy.
S nikým se radši nevybavuj.
JEN NA LÉKAŘSKÝ PŘEDPIS
Jayi, kde je údržbářskej žebřík?
Musím přidělat jednu ceduli.
Bude vzadu.
Ivy se vrátila z města a přinesla léky.
Cestou ji napadl tvor a ona ho zabila.
Noah! Bože!
Najdeme ho.
Dostane se mu řádného pohřbu.
Ostatním řekneme, že ho zabili tvorové.
Díky vašemu synovi je nás příběh skutečný.
Noah nám dal příležitost pokračovat na tomto místě,
pokud si to stále ještě všichni přejeme.
Jsem zpět, Lucie.
www.titulky.com